Ausztrál csigaforgató
Az ausztrál csigaforgató (Haematopus longirostris) a madarak osztályának lilealakúak (Charadriiformes) rendjébe, ezen belül a csigaforgatófélék (Haematopodidae) családjába tartozó faj.[1][2]
Ausztrál csigaforgató | ||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | ||||||||||||||||
Természetvédelmi státusz | ||||||||||||||||
Nem fenyegetett![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | ||||||||||||||||
Rendszertani besorolás | ||||||||||||||||
| ||||||||||||||||
Tudományos név | ||||||||||||||||
Haematopus longirostris Vieillot, 1817 | ||||||||||||||||
Hivatkozások | ||||||||||||||||
![]() A Wikifajok tartalmaz Ausztrál csigaforgató témájú rendszertani információt. ![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Ausztrál csigaforgató témájú médiaállományokat és Ausztrál csigaforgató témájú kategóriát. |
Rendszerezése
szerkesztésA fajt Louis Pierre Vieillot francia ornitológus írta le 1817-ben.[3]
Előfordulása
szerkesztésAusztrália és Tasmania partjainál költ. Eljut Indonéziába és Pápua Új-Guineába is. Természetes élőhelyei a sziklás, homokos és kavicsos tengerpartok. Állandó, nem vonuló faj.[4]
Megjelenése
szerkesztésTesthossza 51 centiméter, testtömege 602-710 gramm.[5] Tollazata fekete-fehér.
Életmódja
szerkesztésCsigákkal és puhatestűekkel táplálkozik.
Szaporodása
szerkesztésFészekalja 2-3 tojásból áll.
Természetvédelmi helyzete
szerkesztésAz elterjedési területe nagyon nagy, egyedszáma viszont ismeretlen. A Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján nem fenyegetett fajként szerepel.[4]
Jegyzetek
szerkesztés- ↑ A Jboyd.net rendszerbesorolása. (Hozzáférés: 2021. december 20.)
- ↑ A taxon adatlapja az ITIS adatbázisában. Integrated Taxonomic Information System. (Hozzáférés: 2021. december 20.)
- ↑ Avibase. (Hozzáférés: 2021. december 20.)
- ↑ a b A faj adatlapja a BirdLife International oldalán. (Hozzáférés: 2021. december 20.)
- ↑ Oiseaux.net. (Hozzáférés: 2021. december 20.)
Források
szerkesztés- A faj szerepel a Természetvédelmi Világszövetség Vörös Listáján. IUCN. (Hozzáférés: 2021. december 20.)