Cso Mansik
Ez a szócikk vagy szakasz lektorálásra, tartalmi javításokra szorul. |
Cso Mansik (hangul: 조만식, handzsa: 曺晩植, RR: Cho Man-sik ; Kangszo ( ), 1883. február 1. – Phenjan ( ), 1950. október) vagy írói álnevén Kodang (고당, 古堂) koreai nemzeti aktivista volt a koreai függetlenségi mozgalomban. Az Észak-Koreát beborító hatalmi harcba a második világháború utáni japán fegyverletételt követő hónapokban lépett be. Eredetileg Csó ( )t a Szovjetunió támogatta az észak-koreai hatalom megszerzése érdekében. Mivel Cso ( ) ellenezte a szovjetek nemzetközi ellenőrzését, Cso ( ) elvesztette támogatásukat és a szovjetek által segített északi kommunisták kiszorították a hatalomból. 1946 januárjában házi őrizet alá vették, majd később Cso ( ) eltűnt az észak-koreai börtönrendszerben, ahol nagy valószínűség szerint kivégezték, nem sokkal a koreai háború kezdete után.
Cso Mansik | |
![]() | |
Korea egyik nemzeti aktivistája | |
Született | 1883. február 1. Kangszo ( ), Csoszon ( ) |
Elhunyt | 1950. október (67 évesen) Phenjan |
Párt | Koreai Demokrata Párt |
Foglalkozás | politikus |
Iskolái | Meidzsi Egyetem |
Halál oka | lőtt seb |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Cso Mansik témájú médiaállományokat. |
Életútja
szerkesztésCso ( ) 1883. február 1-jén született Kangszo ( ) megyében, Dél-Phjongan ( ) tartományban, ami 1948 óta Észak-Korea része. Neveltetése és taníttatása a hagyományos konfucianizmus szerint történt, de később áttért a protestáns vallásra és elöljáróvá nevezték ki. 1908 júniusától 1913-ig Cso ( ) Japánban élt, hogy jogot tanuljon Tokióban, a Meidzsi Egyetemen. A tokiói tanulmányai alatt került Cso ( ) kapcsolatba Gandhi ideológiáival az erőszakmentesség és az önellátást illetően. Cso ( ) később az erőszakmentesség eszméjét használta fel arra, hogy szembeszálljon a japán uralommal.
Függetlenségi törekvései
szerkesztésMiután Japán 1910-ben annektálta Koreát, Cso ( ) elkezdett még erőteljesebben részt venni az országában lévő függetlenségi mozgalomban. A március 1-jei mozgalomban való részvétele miatt letartóztatták több tízezer másik koreaival együtt. Cso ( ) arról is híressé vált, hogy nyilvánosan elutasította és ellenállt a koreai vezetéknév japán névre történő változtatásának. 1922-ben Cso ( ) megalapította a Koreai Termékeket Promotáló Egyesületet azzal a céllal, hogy önfenntartó gazdálkodást hozzon létre és hogy biztosítsa a koreaiak számára a kizárólagosan hazai készítésű termékekhez való hozzáférést. Cso ( ) az egyesületet arra is szánta, hogy egy nemzeti mozgalommá fejlődjön, amit minden vallási szervezet és társadalmi csoport támogat, különösen a közönséges koreai emberek. A Koreai Termékeket Promotáló Egyesületnek, az erős erőszakmentességre való törekvéseinek és a példaként szolgáló vezetése miatt Cso ( ) tiszteletet vívott ki még a kritikusaitól is és elnyerte a “koreai Gandhi” címet.
Második világháborús tevékenysége
szerkesztés1945 augusztusában, ahogy a japán fegyverletétel egyre sürgetőbbé vált, Phenjan ( ) japán birodalmi kormányzója megkereste Csó ( )t és megkérte, hogy szervezzen egy tanácsot, ami átveszi a hatalmat és megőrzi a stabilitást az elkerülhetetlenül közelgő hatalmi űrben. Cso ( ) elfogadta az együttműködést és 1945. augusztus 17-én létrehozta a Dolgozók Átmeneti Tanácsát az öt tartomány számára. A tanács funkciója az volt, hogy egységesítse a tagok és a feladatok számát, valamint a választások folyamatát a tartományok, városok, vidékek és falvak szintjén a Dolgozók Tanácsának megalapításához. Cso ( ) ezt a tanácsot összekötötte a Koreai Függetlenségre való Készülődés Tanácsával is. A Dolgozók Átmeneti Tanácsa az öt tartományban alapvetően jobboldali nacionalistákból állt, akik a kommunizmus ellenségei voltak. Mikor a szovjetek Phenjan ( )ba érkeztek a japán fegyverletételt követően, azt remélték, hogy befolyásolni tudják Cso Mansik ( )ot. Cso ( ) ebben az időben a leghíresebb vezető volt Phenjan ( )ban, legfőképpen a folyamatos japánoknak való ellenállása és a Koreai Termékeket Promotáló Egyesület alapítása miatt. Szovjet köztisztviselők gyakran találkoztak Csó ( )val és próbálták őt meggyőzni, hogy vezesse a felemelkedő észak-koreai adminisztrációt. Cso ( ) azonban nem szimpatizált a kommunizmussal és nem bízott külföldi erőkben, kizárólag akkor egyezett volna bele együttműködésbe a szovjet erőkkel, ha a feltételeket Cso ( ) szabhatja meg, mint például kiterjedt autonómia. Cso ( ) követelményeit azonban a szovjet vezetők nem fogadták el. A szovjet kérések elutasítása ellenére Cso ( ) a Dél-phjongan ( )i Dolgozók Tanácsának az elnöke maradt.
1945. november 3-án Cso ( ) létrehozta saját politikai pártját, a Koreai Demokrata Pártot. Kezdetben Cso ( ) arra szánta a pártot, hogy a nacionalista jobb oldal egy autentikus politikai szervezetévé alakítsa azzal a céllal, hogy a japán megszállás után egy demokratikus társadalmat teremtsen meg. A szovjetek azonban nem járultak hozzá a Koreai Demokrata Párt megalapításához, ezért szocialista nyomás hatására Coj Jen Gen ( )t megválasztották a párt első igazgatóhelyettesének. Coj Jen Gen ( ) egy gerillakatona volt, aki a 88-as szovjet csapatban szolgált és Kim Ir Szen ( ) későbbi elnök barátja is volt. Ezek miatt a párt már a kezdetek óta a szovjet eszmék befolyása alatt állt.
Az a szovjet elképzelés, miszerint Cso ( ) a szovjet eszmékre támaszkodva lesz Észak-Korea vezetője, nem tűnt valószínűnek, ezért a szovjetek egy koreai kommunista, Kim Ir Szen ( ) részére szavaztak bizalmat. Kim 10 évet szolgált a szovjet hadseregben, mely során őrnagyi pozícióba emelkedett. Szovjet nyomás hatására Cso ( ) arra volt kényszerítve, hogy újjászervezze a Dolgozók Átmeneti Tanácsát az öt tartományban és több kommunistát fogadjon be az üléseken. Ideológiai eltéréseikből kifolyólag Kim és Cso ( ) nem tudtak együttműködni, és a szovjetek által erőltetett hatalommegosztás egyiküknek sem kedvezett.
Az 1945-ös moszkvai konferencián a győztes szövetséges erők megegyeztek Korea sorsáról és egy 5 évre szóló, négy hatalmi erő által irányított rendszert javasoltak, aminek letelte után Korea egy független állammá vált volna. Csó ( )nak ez túlzott külföldi, elsősorban kommunista befolyást jelentett volna az országa fölött, ezért elutasította az együttműködést. 1946. január 1-jén Andrej Alekszejevics Romanyenko, egy szovjet vezető megpróbálta Csó ( )t rávenni arra, hogy írja alá a támogatásáról szóló egyezményt, de Cso ( ) ezt elutasította. Miután a szovjet vezetők rájöttek, hogy nincs esély arra, hogy Cso ( ) jóváhagyja a szovjet hatalmat, elvesztették a reményüket abban is, hogy Cso ( ) lesz Észak-Koreának az az átmeneti vezetője, aki a szovjet eszméket képviseli. Január 5-én szovjet katonák elfogták Csó ( )t és Phenjan ( )ban, a Koryo Hotelben fogva tartották, ahonnan ő szóban folytatta a kommunistáknak való ellenállást. 1948-ban részt vett az alelnöki választásokon, de ekkorra a kommunista befolyás az országban annyira megnőtt, hogy Cso ( ) nem sok sikert ért el és csak 10 szavazatot kapott a Nemzetgyűléstől. Csó ( )t később átvitték egy Phenjan ( )ban lévő börtönbe, ahol életét vesztette. A közvélemény úgy tarja, hogy más politikai fogollyal együtt végezték ki 1950 októberében. Cso ( ) letartóztatása utat nyitott Kim Ir Szen ( ) hatalmának megszilárdításához, aki pozícióját 48 éven keresztül megtartotta, egészen 1994-ben bekövetkezett haláláig.
Öröksége
szerkesztés1970-ben Cso ( ) tetteit posztumusz elismerésben részesítették, amikor a dél-koreai kormány kitüntette őt a Koreai Köztársaság Rendjével. A taekwondo Kodang állása is az ő tiszteletére kapta nevét.
Források
szerkesztésReferenciák
szerkesztés- Lankov, "From Stalin to Kim Il Sung", p23
- Lankov, "From Stalin to Kim Il Sung", p10
- Wells, "New God, New Nation", p142
- Wells, "New God, New Nation", p87
- Eckert, "Korea, Old and New", p292
- Lankov, "From Stalin to Kim Il Sung", p11
- Wells, "New God, New Nation", p19
- Wells, "New God, New Nation", p142
- Wells, "New God, New Nation", p143
- Kim, The History of Korea, p142
- Armstrong, "The North Korean Revolution", p68
- Ree, "Socialism in One Zone", p87
- Lee, The Partition of Korea, p133
- Lankov, "From Stalin to Kim Il Sung", p14
- Wells, "New God, New Nation", p137
- Lankov, "From Stalin to Kim Il Sung", p14
- Lankov, "From Stalin to Kim Il Sung", p14
- Lankov, "From Stalin to Kim Il Sung", p22
- Lee, The Partition of Korea, p135
- Lee, The Partition of Korea, p145
- Ree, "Socialism in One Zone", p143
- Lankov, "From Stalin to Kim Il Sung", p24
- Lankov, "From Stalin to Kim Il Sung", p23
- Armstrong, "The North Korean Revolution", p123
- Movement Activists, Independence Hall of Korea, retrieved 14 November 2008
- Choi, Hong-hi (1972), Tae Kwon Do: Art Of Self Defence, International Taekwon-Do Federation, ISBN 978-1-897307-76-2
Bibliográfia
szerkesztés- Armstrong, Charles; Post, Jerrold (2004), The North Korean Revolution, 1945-1950, Cornell University Press, ISBN 0-8014-8914-8
- Eckert, Carter (1990), Korea, Old and New: A History, Seoul: The Korea Institute, Harvard University, ISBN 0-9627713-0-9
- Kim, Chun-gil (2005), The History of Korea, London: Greenwood, ISBN 0-313-33296-7
- Lankov, Andrey (2002), From Stalin to Kim Il Song, Hurst & Co, ISBN 1-85065-563-4
- Lee, Jong-soo (2006), The Partition of Korea after World War II, Basingstoke: Palgrave Macmillan, ISBN 1-4039-6982-5
- Oliver, Robert (1989), Leadership in Asia: Persuasive Communication in the Making of Nations, 1850-1950, University of Delaware Press, ISBN 0-87413-353-X
- Pratt, K.L.; Hoare, J.; Rutt, R. (1999), Korea: A Historical and Cultural Dictionary, Routledge, ISBN 978-0-7007-0464-4
- Ree, Erik (1989), Socialism in One Zone: Stalin's Policy in Korea, 1945-1947, Oxford: Berg, ISBN 0-85496-274-3
- Wells, Kenneth (1990), New God, New Nation: Protestants and Self-reconstruction Nationalism in Korea, 1896-1937, Honolulu: University of Hawaii Press, ISBN 0-8248-1338-3