2016-os Toyota Grand Prix of Long Beach
A 2016-os Toyota Grand Prix of Long Beach volt a 2016-os IndyCar Series szezon harmadik futama. A versenyt április 17-én rendezték meg a Kaliforniában található Long Beach utcáin. A versenyt az NBCSN közvetítette.
![]() | |
![]() | |
Versenyadatok | |
Dátum | 2016. április 17. |
Hivatalos elnevezés | 2016 Toyota Grand Prix of Long Beach |
Helyszín | Long Beach, Kalifornia, Amerikai Egyesült Államok |
Versenypálya | 1,968 mi |
Versenytáv | 80 kör, 157 mi |
Pole-pozíció | |
Versenyző | ![]() (Team Penske) |
Idő | 1:07,1246 |
Átlagebesség | 105,5 mi/h |
Leggyorsabb kör | |
Versenyző | ![]() (Chip Ganassi Racing) |
Idő | 1:07,6661 |
Átlagsebesség | 104,7 mi/h |
Dobogó | |
Első | ![]() (Team Penske) |
Második | ![]() (Chip Ganassi Racing) |
Harmadik | ![]() (Team Penske) |
Nevezési lista
szerkesztésCsapat | Első versenyző | Második versenyző | Harmadik versenyző | Negyedik versenyző | ||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Team Penske | 2 | Juan Pablo Montoya | 3 | Hélio Castroneves | 12 | Will Power | 22 | Simon Pagenaud |
Schmidt Peterson Motorsports | 5 | James Hinchcliffe | 7 | Mihail Aljosin | ||||
Chip Ganassi Racing Teams | 8 | Max Chilton | 9 | Scott Dixon | 10 | Tony Kanaan | 83 | Charlie Kimball |
KVSH Racing | 11 | Sébastien Bourdais | ||||||
A.J. Foyt Enterprises | 14 | Szató Takuma | 41 | Jack Hawksworth | ||||
Rahal Letterman Lanigen Racing | 15 | Graham Rahal | ||||||
Dale Coyne Racing | 18 | Conor Daly | 19 | Luca Filippi | ||||
Ed Carpenter Racing | 21 | Josef Newgarden | ||||||
Andretti Autosport | 26 | Carlos Muñoz | 27 | Marco Andretti | 28 | Ryan Hunter-Reay | ||
Andretti Herta Autosport | 98 | Alexander Rossi |
Időmérő
szerkesztésAz időmérőt április 16-án, délután tartották. A pole-pozíciót ismét Hélio Castroneves szerezte meg, akinek ez volt a 47. pole-ja. Mögötte Scott Dixon és Simon Pagenaud, Tony Kanaan és Juan Pablo Montoya végeztek. Will Power két leggyorsabb körét törölték, mivel miatta kellett piros zászlóval megszakítani az edzést.[1]
Rajtfelállás
szerkesztésRajtsor | Belső ív | Külső ív | ||
---|---|---|---|---|
1. | 3 | Hélio Castroneves | 9 | Scott Dixon |
2. | 22 | Simon Pagenaud | 10 | Tony Kanaan |
3. | 2 | Juan Pablo Montoya | 12 | Will Power |
4. | 5 | James Hinchcliffe | 14 | Szató Takuma |
5. | 21 | Josef Newgarden | 26 | Carlos Muñoz |
6. | 28 | Ryan Hunter-Reay | 19 | Luca Filippi |
7. | 18 | Conor Daly | 11 | Sébastien Bourdais |
8. | 83 | Charlie Kimball | 98 | Alexander Rossi |
9. | 15 | Graham Rahal | 7 | Mihail Aljosin |
10. | 8 | Max Chilton | 41 | Jack Hawksworth |
11. | 27 | Marco Andretti |
Verseny
szerkesztésA versenyt április 17-én, délután tartották. A rajt problémamentesen zajlott le, Castroneves megőrizte első helyét, a másodikra pedig csapattársa, Simon Pagenaud érkezett maga mögé utasítva Scott Dixont. Marco Andretti az utolsó rajthelyről rajtolva már nagyobb hátrányba került, de Kimballnak sem sikerült jó rajtot vennie. A Chip Ganassi Racing pilótája stratégiát váltott, így hamar a boxba jött friss lágy gumikért. Taktikája kifizetődő volt, hiszen mikor az előtte autózók kiálltak, vezette a versenyt.
Castroneves az első 51 körből 47-t vezetett mielőtt kiállt volna a második boxkiállásához. Dixon egy körrel később, Pagenaud pedig a tiszta pályát kihasználva csak két körrel később érkezett. Pagenaud azonban a pályára visszatérve 4 kerékkel átlépte a sárga vonalat, melyet csupán csak a baloldali kerekeivel tehetett volna meg. A versenybírák csak figyelmeztetésben részesítették a franciát, a Ganassisok hatalmas felháborodását kiváltva. Pagenaud és Dixon centikre egymástól haladva küzdöttek a győzelemért, Castroneves pedig csak a harmadik helyen haladt.
A verseny végére Szató szolgáltathatta volna az izgalmakat, hiszen 7 felhasználatlan Push to Pass (előzést megkönnyítő plusz energia) lehetősége maradt. A japán meg is előzte Will Powert és Tony Kanaant, de Montoyával már nem tudott mit tenni. Az utolsó körre Dixon ismét megközelítette riválisát, majd miután az utolsó kanyarban utolérték a lekörözendő versenyzőket, Dixon előzési pozícióba került, de már nem tudott mit tenni, 3 tizeddel e Team Penske-s mögött végzett.
Pagenaud ötödik sikerét érte el sorozatban, és az elsőt a Team Penske tagjaként. Mögötte Dixon, Castroneves, Montoya, Szató és Kanaan végeztek. A versenyen egyszer sem kellett meglengetni a sárga zászlót, így ennek köszönhetően ez volt a legrövidebb Long Beach-i verseny az IndyCar történelmében.[2]
Statisztikák
szerkesztésAz élen töltött körök száma
- Hélio Castroneves: 47 kör (1–26), (31–51)
- Simon Pagenaud: 28 kör (52–54), (56–80)
- Charlie Kimball: 3 kör (29–30), (55)
- Scott Dixon: 2 kör (27–28)
A bajnokság élmezőnyének állása a verseny után
szerkesztésPozíció | Pilóta | Pontok |
---|---|---|
1 | Simon Pagenaud | 134 |
2 | Scott Dixon | 120 |
3 | Juan Pablo Montoya | 106 |
4 | Hélio Castroneves | 92 |
5 | Tony Kanaan | 82 |
Jegyzetek
szerkesztés- ↑ „Castroneves speeds to secong straight Long Beach pole, 47th of his career”, indycar.com, 2016. április 16. (Hozzáférés: 2016. április 19.) (angol nyelvű)
- ↑ „IndyCar: Vitatott Penske-győzelem Long Beachen”, formula.hu, 2016. április 18. (Hozzáférés: 2016. április 20.)